Tekst iz Economista prevela Ena Stevanović
Na vrhuncu nizozemskog zlatnog doba trgovci su izvozili svoje proizvode, ali i svoje porodice u kolonije na četiri kontitenta. Četiri stoljeća kasnije, njihovi potomci više nisu toliko impresionirani takvom vrstom avantura.
Cilj novog zakona koji je predložila nizozemska vlada nije samo ograničiti dvojno državljanstvo među doseljenicima ( u 2011.je oko 20 hiljada građana dobilo nizozemsko državljanstvo procesom naturalizacije), već i da omogući vlastima da lakše oduzmu državljanstvo nizozemskoj dijaspori koja broji oko 850 hiljada članova koji već imaju državljanstvo neke druge države.
Guus Bosman, nizozemac koji živi u Washingtonu je nazvao taj prijedlog „zlonamjernim“. Eelco Keij, državljanin Nizozemske koji živi u New Yorku i jedan od najžešćih kritičara prijedloga njegove vlade smatra da je dvojno državljanstvo u današnje vrijeme „bezazlena nuspojava globalizacije“.
Time što želi postrožiti zakon o državljanstvu, Nizozemska se suprotstavlja globalnom trendu. Ostale vlade su se već udaljile od takve politike. Istraživanje Instituta za imigracijsku politiku iz 2008. je pokazalo da skoro polovina svjetskih zemalja na neki način tolerira dvojno državljanstvo.
Armenija, Gana, Filipini, Kenija, Uganda i Južna Koreja su neke od posljednjih reformiranih država. Tanzanija priprema novi zakon. Čak i Danska koja ima strog zakon o državljanstvu razmatra promjene.
Ideja da je imati dvojno državljanstvo moguće i više nego poželjno je relativno nova. George Bancroft, američki historičar i diplomata je rekao da je imati dva državljanstva bilo jednako neprihvatljiva kao imati dvije žene.
Liga naroda je 1930. godine proglasila da „svaki čovjek treba imati državljanstvo i to samo jedno“. U Evropi je postojao sporazum koji je obavezivao države da ograniče davanje dvojnog državljanstva, sve dok njegovog poništavanja 1990.godine. Građani su se morali odreći svog starog državljanstva kako bi dobili novo, a države koje su napustili su se često odricale iseljenika koji su naturalizirani u inozemstvu.
Ovakvi postupci su namijenjeni očuvanju svetosti državljanstva, ali i zakrpljivanju rupa u zakonu kojima bi imigranti mogli izbjeći plaćanje poreza ili služenje vojnog roka.
Države koje imaju mnogo imigranata također vide korist u tome što dozvoljavaju građanima da zadrže svoje stare pasoše. Istraživanja pokazuju da iseljenici koji ne strahuju od gubitka svog državljanstva mnogo lakše prolaze kroz proces naturalizacije u novoj državi te se mnogo lakše integriraju od onih koji imaju trajni boravak kao stranci. Da li postaju bolji ili lošiji građani je teško dokazati.
Plima i oseka
S druge strane, zemlje koje šalju imigrante u inozemstvo se žele osigurati da njihovi bivši državljani ne postanu i bivše patriote. Dijaspora je izvor prihoda, političke podrške i slave u siromašnim zemljama. Prvi kostarikanac u svemiru - Franklin Chang-Diaz je naturalizirani američki državljanin. Neki se žele iskupiti za greške iz prošlosti. Španski zakon želi liječiti rane iz civilnog rata nudeći dvojno državljanstvo potomcima onih koji su pobjegli iz Španije za vrijeme Frankovog režima. 27.decembra, posljednjeg dana ovog trogodišnjeg programa su se stvorili redovi u španskim konzulatima u Havani i Buenos Airesu.
Neke tolerantne zemlje sada žele preokrenuti svoje reforme o dvojnom državljanstvu i zaustaviti proces liberalizacije. U novembru su političari u Njemačkoj, koja obično daje mogućnost dvojnog državljanstva građanima evropskih zemalja, odbili zakon kojim bi se Njemcima čiji su roditelji stranci omogućilo da zadrže državljanstvo svojih roditelja i u odrasloj dobi.
Od 1.januara državljani Francuske moraju potpisati povelju kojom prihvaćaju da „dok su na francuskom tlu ne mogu biti privrženi drugoj državi“, iako se dvojno državljanstvo i dalje tolerira. Marine le Pen, lider francuskog desničarskog Nacionalnog fronta želi potpuno ukinuti dvojno državljanstvo.
Novi svijet, novi pasoš
Druge zemlje su nevoljko prihvatile reforme. Na ceremoniji dodjele američkog državljanstva se i dalje zahtijeva da se kandidati „odreknu odanosti i vjernosti bilo kojem stranom princu“, iako SAD imaju vrlo liberalan pristup ovom pitanju. Vrhovni sud je 1967.donio zakon kojim se zahtijeva da građani sa dvojnim državljanstvom koji glasaju u inozemstvu ne izgube američku nacionalnost. Neobičan zahtjev Amerike da njeni državljani plaćaju porez bez obzira gdje žive daje mnogim kvalificiranim kandidatima razlog da se ne prijave za američko državljanstvo.
To im daje mnoge privilegije koje uživaju njihovi sunarodnjaci, ali ne i pravo glasa. Christian Kalin iz švicarske pravne firme Henley & Partners koja je specijalizirana u pitanjima „planiranja državljanstva“ je rekao da je sve više moguća formalna tolerancija dvojnog državljanstva.
Za mnoge obične građane je dvojno državljanstvo i dalje klimavo pitanje: to je pogodnost za kozmopolitsku manjinu i teškoća za većinu, a ne prirodni rezultat procesa migracije. Anketa je u maju prošle godine pokazala da oko 60 posto Nizozemaca, iz straha od navale imigranata iz Turske i Maroka, smatra dvojno državljanstvo nepoželjnim.
Strožija pravila su rezultat koalicijskog sporazuma između manjinske vlade koju je izvana podržala nacionalistiška Partija slobode Geerta Wildersa. Zlatno doba dvojnog državljanstva možda dolazi. Ali ne ovamo.
Na vrhuncu nizozemskog zlatnog doba trgovci su izvozili svoje proizvode, ali i svoje porodice u kolonije na četiri kontitenta. Četiri stoljeća kasnije, njihovi potomci više nisu toliko impresionirani takvom vrstom avantura.
Cilj novog zakona koji je predložila nizozemska vlada nije samo ograničiti dvojno državljanstvo među doseljenicima ( u 2011.je oko 20 hiljada građana dobilo nizozemsko državljanstvo procesom naturalizacije), već i da omogući vlastima da lakše oduzmu državljanstvo nizozemskoj dijaspori koja broji oko 850 hiljada članova koji već imaju državljanstvo neke druge države.
Guus Bosman, nizozemac koji živi u Washingtonu je nazvao taj prijedlog „zlonamjernim“. Eelco Keij, državljanin Nizozemske koji živi u New Yorku i jedan od najžešćih kritičara prijedloga njegove vlade smatra da je dvojno državljanstvo u današnje vrijeme „bezazlena nuspojava globalizacije“.
Time što želi postrožiti zakon o državljanstvu, Nizozemska se suprotstavlja globalnom trendu. Ostale vlade su se već udaljile od takve politike. Istraživanje Instituta za imigracijsku politiku iz 2008. je pokazalo da skoro polovina svjetskih zemalja na neki način tolerira dvojno državljanstvo.
Time što želi postrožiti zakon o državljanstvu, Nizozemska se suprotstavlja globalnom trendu. Ostale vlade su se već udaljile od takve politike.
Armenija, Gana, Filipini, Kenija, Uganda i Južna Koreja su neke od posljednjih reformiranih država. Tanzanija priprema novi zakon. Čak i Danska koja ima strog zakon o državljanstvu razmatra promjene.
Ideja da je imati dvojno državljanstvo moguće i više nego poželjno je relativno nova. George Bancroft, američki historičar i diplomata je rekao da je imati dva državljanstva bilo jednako neprihvatljiva kao imati dvije žene.
Liga naroda je 1930. godine proglasila da „svaki čovjek treba imati državljanstvo i to samo jedno“. U Evropi je postojao sporazum koji je obavezivao države da ograniče davanje dvojnog državljanstva, sve dok njegovog poništavanja 1990.godine. Građani su se morali odreći svog starog državljanstva kako bi dobili novo, a države koje su napustili su se često odricale iseljenika koji su naturalizirani u inozemstvu.
Ovakvi postupci su namijenjeni očuvanju svetosti državljanstva, ali i zakrpljivanju rupa u zakonu kojima bi imigranti mogli izbjeći plaćanje poreza ili služenje vojnog roka.
Žene imigrantkinje u Nizozemskoj, 2011.
Razlog za liberalizaciju zakona je čisto praktične prirode: sve je teže kontrolirati dvojno državljanstvo. Povećana migracija i povećan broj „miješanih“ brakova je rezultirala sve većim brojem djece koja su rođena u multinacionalnim porodicama. Broj nizozemskih državljana koji imaju dvojno državljanstvo se gotovo utrostručio od 1995. do 2010.godine, pri čemu novorođenčad imaju značajan udio u tom rastu. Vlade su nekada mogle natjerati žene da uzmu muževo državljanstvo, rekao je Maarten Vink sa Univerziteta u Mastrihtu. Međutim, u eri jednakosti spolova bi bilo nemoguće sprovoditi takvu politiku.Države koje imaju mnogo imigranata također vide korist u tome što dozvoljavaju građanima da zadrže svoje stare pasoše. Istraživanja pokazuju da iseljenici koji ne strahuju od gubitka svog državljanstva mnogo lakše prolaze kroz proces naturalizacije u novoj državi te se mnogo lakše integriraju od onih koji imaju trajni boravak kao stranci. Da li postaju bolji ili lošiji građani je teško dokazati.
Plima i oseka
S druge strane, zemlje koje šalju imigrante u inozemstvo se žele osigurati da njihovi bivši državljani ne postanu i bivše patriote. Dijaspora je izvor prihoda, političke podrške i slave u siromašnim zemljama. Prvi kostarikanac u svemiru - Franklin Chang-Diaz je naturalizirani američki državljanin. Neki se žele iskupiti za greške iz prošlosti. Španski zakon želi liječiti rane iz civilnog rata nudeći dvojno državljanstvo potomcima onih koji su pobjegli iz Španije za vrijeme Frankovog režima. 27.decembra, posljednjeg dana ovog trogodišnjeg programa su se stvorili redovi u španskim konzulatima u Havani i Buenos Airesu.
Neke tolerantne zemlje sada žele preokrenuti svoje reforme o dvojnom državljanstvu i zaustaviti proces liberalizacije.
Neke tolerantne zemlje sada žele preokrenuti svoje reforme o dvojnom državljanstvu i zaustaviti proces liberalizacije. U novembru su političari u Njemačkoj, koja obično daje mogućnost dvojnog državljanstva građanima evropskih zemalja, odbili zakon kojim bi se Njemcima čiji su roditelji stranci omogućilo da zadrže državljanstvo svojih roditelja i u odrasloj dobi.
Od 1.januara državljani Francuske moraju potpisati povelju kojom prihvaćaju da „dok su na francuskom tlu ne mogu biti privrženi drugoj državi“, iako se dvojno državljanstvo i dalje tolerira. Marine le Pen, lider francuskog desničarskog Nacionalnog fronta želi potpuno ukinuti dvojno državljanstvo.
Novi svijet, novi pasoš
Druge zemlje su nevoljko prihvatile reforme. Na ceremoniji dodjele američkog državljanstva se i dalje zahtijeva da se kandidati „odreknu odanosti i vjernosti bilo kojem stranom princu“, iako SAD imaju vrlo liberalan pristup ovom pitanju. Vrhovni sud je 1967.donio zakon kojim se zahtijeva da građani sa dvojnim državljanstvom koji glasaju u inozemstvu ne izgube američku nacionalnost. Neobičan zahtjev Amerike da njeni državljani plaćaju porez bez obzira gdje žive daje mnogim kvalificiranim kandidatima razlog da se ne prijave za američko državljanstvo.
Imigranti iz centralne Azije i Kine u Rusiji, ilustracija
U nekim dijelovima svijeta, posebno u siromašnijim zemljama i zemljama sa diktatorskim režimima, dvojno državljanstvo je i dalje prokletstvo. U Aziji su to Japan i Singapur. Kina insistira da njena brojna dijaspora ima samo jedan pasoš, ali olakšava svojim naturalizovanim građanima da se vrate kući kad požele. Indija je uvela zakon o „inozemnom državljanstvu“ za građane koji su bili prisiljeni da se odreknu svog državljanstva zbog strogih zakona.To im daje mnoge privilegije koje uživaju njihovi sunarodnjaci, ali ne i pravo glasa. Christian Kalin iz švicarske pravne firme Henley & Partners koja je specijalizirana u pitanjima „planiranja državljanstva“ je rekao da je sve više moguća formalna tolerancija dvojnog državljanstva.
Za mnoge obične građane je dvojno državljanstvo i dalje klimavo pitanje: to je pogodnost za kozmopolitsku manjinu i teškoća za većinu, a ne prirodni rezultat procesa migracije. Anketa je u maju prošle godine pokazala da oko 60 posto Nizozemaca, iz straha od navale imigranata iz Turske i Maroka, smatra dvojno državljanstvo nepoželjnim.
Strožija pravila su rezultat koalicijskog sporazuma između manjinske vlade koju je izvana podržala nacionalistiška Partija slobode Geerta Wildersa. Zlatno doba dvojnog državljanstva možda dolazi. Ali ne ovamo.