Pitajte lokalno stanovništvo u Šatiliju - selu na planinskom sjeveru Gruzije - šta se dogodilo unutar obližnjih kamenih koliba napunjenih ljudskim kostima i vjerovatno će vam reći verziju iste uklete priče.
Dok je kuga u prošlom vijeku počela da se širi - čini se da niko ne zna tačno kada - prolazeći Kavkazom, trgovac je nehotice prenio strašnu bolest u selo zvano Anatori, piše redakcija Radija Slobodna Evropa (RSE) na engleskom jeziku.
Drevno selo Šatili u planinama Dusheti u Gruziji. Pokopi u Anatoru nalaze se tri kilometra istočno od ovog sela.
Kad se kuga - na gruzijskom jeziku poznata kao "Zhami"- počela širiti, nesebični seljani koji su osjetili njen smrtonosni stisak napustili su svoje bolesničke postelje i premjestili se na usamljenu liticu gdje se dvije rijeke sastaju.
Tamo su se neki bacili u smrt skočivši u brze vode, dok su drugi dopuzali do kamenih koliba koje su unaprijed izgrađene za takvu situaciju. Seljani su polijegali na unutrašnje kamene police i tu čekali smrt uz utjehu da nakon njihovog žrtvovanja, selo Anatori može nastaviti da živi – što je svojevrsni ekstremni herojski čin samokarantina.
Kamene kolibe u kojima se prema kazivanjima mnogih dogodio čin masovnog herojstva za vrijeme epidemije kuge.
Ljudske lubanje i druge kosti unutar koliba, poznate kao Anatorijevi grobovi.
Kamena polica i ljudski ostaci unutar koliba, oko pola kilometra od granice Gruzije s ruskom republikom Čečenija.
Priča je objavljivana u medijima na gruzijskim i na engleskom jeziku, uključujući i Nešenel džiografik (National Geographic), koji tvrdi prilično neverovatno da su se umirući seljani "zazidali sami unutra, kamen po kamen".
Prošle godine je objavljeno da je film zasnovan na priči o Anatoriju u ranoj fazi produkcije.
Napuštena odbrambena kula na putu prema Šatiliju. Region je dom Kevsura, ratničkog klana za koji se vjeruje da su potomci evropskih krstaša.
No, rođena Gruzijka Šorena Kurtsikidže, autorica knjige o običajima regije oko Šatilija i koja sada upravlja odjelom za studije Bliskog Istoka na kalifornijskom Berkliju (Berkeley), kaže za RSE da nije bilo dokaza o istinitosti priče i da tradicija obližnjih regija Rusije može čuvati ključ odgovora zašto se u kolibama nalaze gomile skeleta.
Žena, pripadnica etničke grupe Hevsuri (lijevo) fotografisana 1881. godine i hevsurski ratnici 1901. godine.
Kurtsikidže kaže da su nekropole u kojima su tijela postavljena unutar kamenih građevina umjesto da budu sahranjena "bile raširene u susjednim [ruskim] regionima Čečenije i Ingušetije", a grobovi Anatorije mogu biti primjer - možda jedini takav u Gruziji - istog rituala.
Dargavski "Grad mrtvih" u ruskoj regiji Sjeverna Osetija-Alanija, gdje su mrtvi zakopani u ove kamene građevine. Lokacija je udaljena oko 65 kilometara od Anatorije.
Razlog izgradnje nekropola, umjesto da se zakopaju mrtvi, nije poznat sa sigurnošću, ali jedna je teorija da je polaganje mrtvih da se odmore iznad zemlje način iskazivanja poštovanja prema zemlji.
Iako Kurtsikidže smatra da je priča o kugi možda neistinita, ona priznaje da se "može samo nagađati (...) Voljela bih da imamo više naučnih činjenica ili dokaza".